Jeg føler, at dette barn...
Dette barnlige væsen burde jeg være vred på.
Jeg kan ikke tilgive, at man ikke i tide genkendte dette umenneske.
At man ikke gennemskuede, hvad der lå gemt i ham.
Og frem for alt, at jeg så ubetænksomt sagde ja.
Jeg var jo ikke overbevist nationalsocialist.
Jeg kunne have sagt nej, da jeg kom til Berlin.
"Jeg vil ikke være med. Jeg vil ikke til førerhovedkvarteret."
Men jeg gjorde det ikke. Nysgerrigheden var for stærk.
Og på sin vis troede jeg jo ikke -
- at skæbnen ville anbringe mig et sted, hvor jeg ikke ville være.
Og alligevel har jeg svært ved at tilgive mig selv det.
Damerne er kommet.
Lad dem passere.
November 1942, førerhovedkvarteret "Ulveskansen", Østpreussen.
Værsgo at tage plads.
Jeg må bede Dem have tålmodighed.
Føreren fodrer sin hund. Han tager straks imod Dem.
Sig mig. Hvordan titulerer man egentlig Føreren?
Føreren tiltaler Dem, og De svarer blot "Heil, min Fører".
- Hvad med hitlerhilsenen? - Den kan vi vist undlade.
Føreren skal jo ikke bruge nye soldater, men en sekretær.
De skal bare være helt naturlige. Skal vi se, om han har tid?
Min Fører, damerne fra Berlin er kommet.
Jeg takker Dem for -
- at De er kommet her midt om natten.
Men i krig er man desværre ikke selv herre over tiden.
- Må jeg bede om Deres navn? - Margarethe Lorenz, min Fører.
- Hvor kommer De fra? - Fra Fulda, min Fører.
- Og De? - Ursula Puttkammer, min Fører.
Det kan De godt undlade. Sig bare, hvor De kommer fra.
Frankfurt am Main, min Fø...
Jeg hedder Hannah Potrovsky, født i Berlin. Nærmere bestemt i Pankow.
Hedwig Brandt fra Crailsheim, Schwaben.
- Og hvad hedder De? - Traudl Humps fra München.
Fra München.
Jamen... frøken Humps. Skal vi forsøge?
Blondi gør Dem ikke noget. Hun har en god forstand.
Hun er meget klogere end mennesker.
Gør Dem det bare behageligt.
De skal ikke være nervøs. Jeg laver selv så mange fejl, når jeg dikterer.
De er så ung.
- Hvor gammel er De? - Toogtyve, min Fører.
Mine tyske kammerater!
Partifæller... Det sker vistnok sjældent -
- at en mand efter tyve år kan træde frem for sine tilhængere...
...uden i de tyve år at have haft behov for at ændre på sit program.
Det skal vi nok prøve en gang til.
Jeg klarede det. Han har antaget mig.
Berlin, 20.4.1945. Adolf Hitlers 56-års-dag. To et halvt år senere.
- Det er jo artilleri. - Hvor skulle det komme fra?
Fru Junge har ret. Det er artilleri.
Det er russerne. Nydelig fødselsdagsgave.
- Hvor kommer skydningen fra? - Må jeg ønske Førerer tillykke?
Centrum er under artilleribeskydning.
Brandenburger Tor, Rigsdagen og Bahnhof Friedrichstrasse er ramt.
- Hvor kommer skydningen fra? - Jeg taler netop med Koller.
Giv mig Koller. Ved De, at Berlin er under artilleribeskydning?
- Nej. - Kan De ikke høre skyderiet?
Nej. Jeg er i Wildpark Werder.
- Man siger, russerne står ved Oder. - De har intet batteri ved Oder.
Det er ikke fjernbeskydning. Kommandoposten ved Zoo-bunkeren -
- melder kun om en kaliber på 10-12 centimeters skyts.
- Russerne står ved Marzahn. - Det er jo 12 kilometer fra centrum.
Er russerne så tæt på? Man burde hænge hele Luftwaffes ledelse.
Det er uhørt. Russerne står tolv kilometer fra centrum -
- og det får jeg rent tilfældigt at vide.
Måske er det kun fjernbeskydning. De nævnte et batteri ved Oder.
Vrøvl.
Hvor er Himmler dog en opblæst nar.
Pampere over det hele. Det er til at brække sig over.
Føreren vil iværksætte "Clausewitz" i dag.
Berlin som frontstad. Så er Berlin fortabt.
Hvis Føreren bliver her, styrter hele Riget i afgrunden med ham.
Tal med Hewel. Han er den eneste diplomat, der kan påvirke Føreren.
- Hewel har prøvet alt uden held. - Så tal med Deres svigerinde.
De er gift med Eva Brauns søster. De er faktisk i familie med Føreren.
Byen er faktisk omringet af russerne. De er ung og skal snart være far.
- Vil De gerne dø her i byen? - Afgjort ikke.
Mine herrer. Føreren.
Heil.
- Hvad foregår der her? - Vi pakker og rejser.
"Clausewitz" er i gang. Ministerier og forsvarskontorer rømmer Berlin.
Hvem sørger for forplejning til befolkning og soldater?
- Stil et nemmere spørgsmål. - Det er jo vanvid.
Hr. Professor.
Jeg kan ikke tillade, at min forvaltning bliver evakueret.
- Fødevareforsyningen bryder sammen. - En soldat finder altid forplejning.
Hvis der kæmpes i byen, vil soldaten skaffe sin proviant fra befolkningen.
- Det tager jeg ikke ansvaret for. - Det er en førerbefaling.
Som embedsmand står jeg under SS og Himmler.
Men som læge tilhører jeg forsvaret, og det stikker ikke af endnu.
Det beder jeg Dem respektere.
Professoren kan blive i Berlin. Fuldmagten skal omgående udstedes.
Sid ind.
Alt for Tyskland. Heil, min Fører.
Min Fører, jeg... Heil, min Fører.
Det kan ikke gå hurtigt nok med at slippe herfra.
Det værste er hykleriet.
Først "Sieg Heil" og så "Rend mig i... nakken".
Jeg bønfalder Dem. Forlad Berlin. Det er endnu ikke for sent.
For sent?
Hewel, kom her engang.
De mener jo også, at vi burde optage kontakt med de allierede.
For at føre politik.
Ja, bestemt. Vi burde føre politik.
Politik? Jeg er færdig med at føre politik.
Det giver mig kvalme.
Når jeg er død, får De rig lejlighed til at føre politik.
- Min Fører... - Det er godt, min kære Himmler.
Min trofaste Heinrich.
Det er godt. Gå De nu bare.
Manden er færdig.
Hvad andet, når han hverken ryger eller drikker og desuden er vegetar?
Jeg må vel selv tage mig af sagen. Berlin kan falde om få dage.
Når Føreren er død, hvem tror De så, de allierede vil forhandle med?
Hvorfor skulle de allierede forhandle med Dem?
Vesten behøver Nazistaten og mit SS til at skabe orden efter krigen.
Efter en time med Eisenhower vil han mene det samme.
- De første kontakter er skabt. - Pas nu på. Det er landsforræderi.
Der har jeg helt andre bekymringer. Når jeg mødes med Eisenhower -
- skal jeg så gøre hitlerhilsen eller give hånd?
Der kan De se.
- De fine kommer til sidst. - De herrer.
Går De allerede? Jeg ville gerne tale med Dem.
- Ordren om at ødelægge civile anlæg. - Jeg må desværre gå.
Tag og besøg mig i Hohenlychen.
Jeg og min stab flytter nordpå for derfra at støtte kampen om Berlin.
Ja, Speer. Bombardementerne af vores by har også sine fordele.
Det er nemmere at fjerne brokkerne end selv at rive det hele ned.
Når krigen er vundet, kommer genopbygningen til at gå hurtigt.
Mange tusind timer har vi to brugt på disse herlige planer.
De er et stort geni, hr. Speer.
Jo... Kun De og jeg ved, at man ikke kan forestille sig Det Tredje Rige -
- bestående af varehuse og fabriksbygninger.
Kun skyskrabere og hoteller.
Det Tredje Rige bliver et skatkammer for kunst og kultur i årtusinder.
Vi ser de antikke byer for os... Akropolis.
Vi ser middelalderens byer og katedralerne, og vi ved -
- at folk har brug for den slags. Et midtpunkt.
Ja, Speer.
Det var min vision.
Og det er det stadig.
Hvis De vil føre disse planer ud i livet, bør De forlade Berlin.
Eva, sig dog noget.
Føreren ved, hvad der er rigtigt.
De må ud af Berlin. Russerne har snart lukket os inde.
Det kan jeg ikke.
Jeg ville være som en lamapræst, der drejer en stum bedemølle.
Jeg må ordne problemerne her i Berlin eller gå til grunde.
Speer.
Hvad mener De?
De bør stå på scenen, når tæppet går ned.
Forsvind. Lad mig være.
Hvor gammel er du? 12? Og du? 14?
Leger I krig? Gå hellere hjem.
- Hvad vil De her? - Jeg vil have min søn med. I live.
Han har uskadeliggjort to kampvogne. Føreren vil personligt dekorere ham.
- De er så ung. Hvor har De kæmpet? - Jeg har endnu ikke haft den ære.
De er heldig, at De ikke har været i kamp. Send nu børnene hjem.
- Vi vil holde stillingen. - Og hvad er det for en stilling?
Det er en fælde. Russerne omringer jer, og I kan ikke stikke af.
- Vi skyder igen. - Med hvad?
- Vi bruger antiluftskytset. - Russernes hære har tungt artilleri.
I tror vel ikke, I kan holde stand i bare fem minutter?
Vi har aflagt ed til Føreren.
- Forstår I ikke, at krigen er tabt? - Kujon.
Forsvind. Nu!
Hvis I er her, når russerne kommer, er det ude med jer alle sammen.
Lad mig gentage risikoen. Niende armé skal trækkes hjem.
Niende armé bliver ikke trukket hjem. Meddel Busse, at han skal kæmpe.
Så går niende armé tabt.
De fremskudte sovjetstyrker i den nordlige og østlige forsvarsring -
- vil vi hensynsløst og af al kraft slå tilbage.
Med hvilke styrker?
Hærafdeling Steiner vil angribe fra nord og slutte sig til niende armé.
Niende armé kan ikke rykke nordpå. Fjenden er ti gange stærkere end os.
- Wenck skal bakke op med 12. armé. - 12. armé går vestpå mod Elben.
- Arméen må gøre omkring. - Så står vestfronten åben.
Tvivler De stadig på min ordre? Har jeg ikke udtrykt mig klart nok?
Vestmagterne vil indse, at kun vi kan standse bolsjevismen.
Vi er det sidste bolværk mod de asiatiske horder.
Vi må holde Berlin et par dage, så vi kan lave en aftale med amerikanerne.
- Nå, der er De, Mohnke. - Min Fører.
Jeg har i dag iværksat "Clausewitz". Berlin bliver en frontstad.
De overtager sikringen af regeringskvarteret.
Hvis der bliver kamp i Berlin, vil vi kæmpe til sidste mand.
De tre millioner civile i byen skal evakueres.
Jeg forstår Deres betænkeligheder.
Men vi må være iskolde. Vi kan ikke tage hensyn til såkaldte civilister.
Hvad skal der blive af kvinder og børn?
De tusinder af sårede og gamle?
I en krig som denne er der ingen civile.
Føreren har mistet sin realitetssans.
Han omrokerer divisioner, der ikke længere findes.
Hærafdeling Steiner er splittet, men han beder Steiner angribe.
- Det er vanvid. - Han er ikke modtagelig for fornuft.
- Noget må der gøres. - Han smider os bare ud.
Vi er soldater. Vi har aflagt ed til Føreren.
- Hindrer eden selvstændig tænken? - Og det siger en hensynsløs stræber.
Hvabehar?
- Hvor har du gemt dig? - Kommer ikke dig ved.
De dygtigste kampvognsjægere fra Berlins Hitlerjugend.
Jeg er stolt af jer.
Drengen har udslettet to russiske kampvogne. Han hedder Peter Kranz.
Så du hedder Peter?
Gid mine generaler havde dit mod.
Godt, godt.
Historien kigger ned på jer.
Og når Germania igen skyder op af disse brokker -
- er det jer, der er heltene.
Hil jer!
- Synes I også, det er uhyggeligt? - Hvad skal der blive af os?
I går sahde han, at han havde forståelse for, at jeg ville væk.
De fleste har ladt ham i stikken. Vi kan ikke rejse alle sammen.
Det tror jeg heller ikke, jeg kan.
Jeg ved ikke, hvor jeg skulle tage hen.
Mine forældre og venner derhjemme advarede mig.
Jeg skulle ikke give mig i lag med nationalsocialisterne.
Skal jeg så sige, at da det kom til stykket, indså jeg min fejltagelse?
På en eller anden måde skal det nok gå.
- Hvad tænker De på, hr. Oberst? - Vi burde tage væk.
- Hvorhen? - Et sted, hvor man har brug for os.
Kom med ovenpå.
Jeg har arrangeret en fest. Kom med.
Kom, børn.
Nu skal vi more os.
Hvor fjenden end trænger frem, skal han ikke finde andet end en ødemark.
Det er dødsdommen over det tyske folk.
Ingen strøm, ingen gas, intet rent vand, ingen kul, ingen trafik.
Hvis jernbaner, kanaler, dokker, skibe og lokomotiver går til grunde -
- bliver vi kastet tilbage til middelalderen.
Dermed berøver De folket muligheden for at overleve.
Taber vi krigen, er det ligegyldigt, om også folket går til grunde.
Det er ikke nødvendigt at tage hensyn til folkets overlevelse.
Det er bedst selv at ødelægge disse ting.
Viser folket sig svagt, er det kun naturligt, at det bliver udryddet.
Det er Deres folk. De er Fører.
De, der bliver tilbage efter krigen -
- er alligevel kun de ringeste, for de gode er faldet.
Værsgo.
Kom med. De skal danse.
- Må jeg, frøken Braun? - Med fornøjelse.
Drik ud!
Tillader De?
Hvad er der?
Vi må ud af Berlin, Eva. Du må overtale ham.
Eller tag med mig.
Eva.
Du vil dø.
Er der ikke en, der kan spille? Jeg vil danse.
Danse.
- Har De et særligt ønske? - Noget swing.
Traudl!
Alt er så uvirkeligt.
Som en drøm, man helst vil vågne af, men man kan ikke.
Den bliver hele tiden ved.
Gerda. Jeg har det skidt.
Kom, Traudl.
Kom!
Lort!
Jeg har ikke flyttet posten.
Jeg har ikke flyttet min kommandopost.
Vestpå? Hvorfor vestpå? Jeg står tusind meter fra fjenden.
Hr. General. Fuld dækning.
Hallo?
En melding, hr. General.
- Jeg skal skydes. - Hvorfor?
Man tror, jeg har flyttet min post fra sydøst for fjenden til vestpå.
- Det havde været fornuftigt. - Følg med.
- Schenck. - Mohnke. Jeg er i Vosstrasse.
Jeg er udnævnt til kommandant for regeringskvarteret og behøver hjælp.
Det bliver svært. Alt er evakueret. Min adjudant og jeg er alene her.
- De er læge. - Intern medicin.
Få fat i et køretøj og bring alt, hvad de kan finde af medicin -
- herover til mig.
- Jeg skal se, hvad jeg kan gøre. - Skynd Dem.
Jeg skal tale med Føreren.
- I hvilken anledning? - Jeg skal skydes.
Vent her.
Deres våben.
Ikke her.
Vagt 2.
Det er forstået.
Hr. General.
Ikke Dem.
Heil Hitler.
Hvorfor skal jeg skydes?
De kender Førerens ordre om, at undvigelse mod vest er forbudt.
Officerer, der ikke adlyder, skal arresteres og skydes omgående.
Mine enheder har i dagevis været i hård kamp.
Min kommandopost ligger en kilometer fra forreste kamplinje.
Fortsæt.
Kan De se den? Jeg frabeder mig Deres uforskammede tone.
Og gør så, hvad De skal.
Mon ikke De selv bør forelægge Føreren sagen? Følg med.
- De kan ikke komme længere. - Jeg kommer fra Mohnke.
- Jeg skal hente bandager og medicin. - Alle i lazarettet er stukket af.
- Hvad med de sårede? - Tror De, jeg er synsk?
Jeg ser efter. De bliver her.
Pas på, at der ikke sker noget. Området vrimler med russere.
Se der. Der slutter Riget.
Bagved ligger Ruskiland.
Må jeg?
Det stædige asen. Hvorfor lader han ikke mig gøre det?
Hallo?
Jeg burde være hos min afdeling. Har Føreren stadig brug for mig?
- Drik ud. - Førerbefaling.
- De gjorde stort indtryk på Føreren. - De tror ikke, Steiner angriber?
Jeg tvivler på, Steiner er stærk nok. Men det ved De bedre end jeg.
Angriber Steiner ikke, er Berlin fortabt.
Deres rapport gjorde indtryk på Føreren.
Han udnævner Dem til kommandant for Berlins forsvar.
Bare han havde ladet mig skyde. Så ville denne kalk gå mig forbi.
Rolig, dreng. De er for langt væk.
Værsgo, de damer.
Er det tysk artilleri?
- Desværre ikke. - Steiners angreb må snart komme.
De må væk, før det er for sent.
Føreren mener, han kan magte situationen.
Han er sikker på, at Steiners angreb vil påvirke hele krigens gang.
Alle i Førerens nærhed ved, at det er blændværk.
Mon han selv tror på det?
- Hvorfor skulle han narre os? - Hvad har han at miste?
Jeg tror ikke på det.
Fjenden har gennembrudt fronten.
I syd har de indtaget Zossen og støder frem mod Stahnsdorf.
De opererer i byens nordlige udkant mellem Frohnau og Pankow.
Og i øst har de nået linjen Lichtenberg-Maalsdorf-Karlshorst.
Efter Steiners angreb bliver det hele ordnet.
Min Fører. Steiner...
Steiner kunne ikke samle styrkerne. Steiners angreb er ikke udført.
Tilbage bliver Keitel, Jodl, Krebs og Burgdorf.
Det var en befaling.
Steiners angreb var en befaling. Hvor vover de -
- at modsætte sig mine befalinger?
Så vidt er det altså kommet. Militæret har løjet for mig.
Alle har løjet for mig. Selv SS.
Generalstaben er ikke andet end en hob nederdrægtige, troløse kujoner.
Soldaterne forbløder for Dem...
- Kujoner, forrædere og tabere. - Det, De siger, er uhyrligt.
Generalstaben er det tyske folks krapyl.
De har ingen ære.
De kalder sig generaler, fordi de har gået på militærakademiet.
Kun for at lære at spise med kniv og gaffel.
I årevis har militæret forpurret mine handlinger.
De har lagt mig alle tænkelige -
- forhindringer i vejen. Jeg skulle for længst -
- have likvideret alle officerer, ligesom Stalin gjorde.
Jeg har aldrig gået på akademiet, og dog har jeg alene...
...alene påtaget mig at erobre hele Europa.
Forrædere.
Lige fra starten er jeg blevet forrådt og bedraget.
Der er begået højforræderi mod det tyske folk.
Men forræderne skal betale. Med deres eget blod skal de betale.
De skal drukne i deres eget blod.
Gerda, slap dog af.
Mine befalinger er udstedt for døve ører.
Det er umuligt at styre under de omstændigheder.
Det er forbi.
Krigen er tabt.
Men hvis De tror, at jeg forlader Berlin, tager De grueligt fejl.
Jeg skyder mig hellere en kugle for panden.
De kan gøre, som De vil.
Føreren kan ikke mene, at han vil skyde sig.
Fru Junge. Fru Christian.
Klæd Dem om. Om en time letter et fly, som vil føre Dem sydpå.
Alt er fortabt.
Håbløst fortabt.
Du ved da, at jeg bliver hos dig. Jeg lader mig ikke sende bort.
Min Fører, jeg bliver også.
Hvad nu?
- Det er på tide at afslutte spillet. - Hvad skal det sige?
Ønsker De, at vi skal give op?
Føreren vil ikke kapitulere. November 1918 gentager sig aldrig.
Han vil jo ikke styre mere. "Gør, hvad De vil," var hans ord.
Ingen af os kan erstatte Føreren.
Føreren skal nok genvinde fatningen.
Når han har genvundet fatningen, hvad sker der så?
Vi kan ikke kapitulere. Vi er bundet af Førerens vilje.
Det er tomme ord. Vi må handle nu, ellers forspilder vi alle chancer.
- De vil kun redde Deres egen hals. - Jeg frabeder mig den tone.
Pokkers.
- Vi kommer aldrig levende herfra. - Vi må bare vente.
Chefen tror ikke selv på det. Hvad hvis han tager livet af sig?
Günsche kender en udvej gennem russernes linjer til amerikanerne.
- Hvorfor sagde du, du ville blive? - Det ved jeg ærligt talt ikke.
Det er holdt op. Lad os gå en tur.
Traudl. Se engang.
Kæreste venner. Jeg må også have en smøg.
Vi må hellere gå ned igen.
- Hvor kommer de fra? - Folkestormen er indført i dag.
De skal væk fra skudlinjen.
Hr. Brigadefører, folkestormen står direkte under dr. Goebbels.
De skal omgående væk. Det er jo vanvid.
- Jeg ved ikke, om det er rigtigt. - Nydeligt.
Stands. Sluk lygterne.
Sikket held. Tyskere.
Hjælp. De vil slå os ihjel.
- Hvad foregår der? - En fangekommando.
Det findes ikke.
- Bolsjevikpak. - Hold omgående inde.
- Slip folkene fri. - De har ikke noget at gøre her.
Vi pågreb dem hjemme. Desertørerne skal skydes som alle forrædere.
Det er gamle mænd. Civilister. Det kan De da ikke.
Ikke?
Hvem skulle forhindre det? De, måske?
Stands. Det er nok.
Afgang.
Han er læge.
- Kan De operere? - Egentlig ikke.
Sørg for, at børnene ikke får mere end ét stykke legetøj med hver.
Og ikke for meget nattøj. Det er ikke længere nødvendigt.
Min kone kommer med børnene. Vær rar at tage imod min familie.
Tak.
- Hvad kan jeg gøre for Dem? - Russerne mejer folkestormen ned.
De har hverken kampefaring eller brugbare våben.
Deres manglende erfaring opvejes af deres tro på den endelige sejr.
Hvis De ikke kan bevæbne folkene, kan de ikke slås. De dør omsonst.
Jeg fornemmer ingen medfølelse.
Jeg gentager: Ingen medfølelse. Folket har selv valgt sin skæbne.
Det kommer som en overraskelse for mange. De skal ikke nære illusioner.
Vi har ikke tvunget det tyske folk. De har selv bedt om det.
Nu får de endda deres lille hals skåret over.
Ja?
- Hallo? - Eva, du skal forlade Føreren.
- Hermann! - Nu gælder det liv eller død.
- Hvor kan du sige det? Hvor er du? - Jeg vil ikke dø i Berlin.
- Ved min søster, hvor du er? - Tænk over det. Jeg ringer senere.
Til højre ligger jeres værelse.
- Goddag, fru Goebbels. - Glæder mig at se Dem, fru Junge.
Stil jer op.
Kom, Helga.
Nu skal vi alle stå pænt, og så må I sige goddag til onkel Hitler.
Kan I huske sangen?
Hvis man vil være sikker, skal man skyde sig gennem munden.
Så splintrer kraniet.
Man mærker ingenting. Døden indtræffer omgående.
Jeg vil være et smukt lig. Jeg tager gift.
Når jeg er parat til at dø, skal det ske smertefrit.
Det er garanteret smertefrit. Nerver og åndedræt lammes.
Det er et spørgsmål om sekunder.
- Må jeg også bede om en? - Også jeg, måske.
Himmler har gud være lovet forsynet mig rigeligt.
Tak.
Jeg er ked af, at jeg ikke kan give Dem en smukkere gave.
Berlin, den 23.4.1945.
Kære lille søster. Jeg er ked af, du skal have disse linjer fra mig.
Men der er ingen vej udenom. Det kan være forbi hvert øjeblik.
Hermann er ikke hos os.
Men jeg er overbevist om, at du får ham at se igen.
Han vil sikkert prøve at fortsætte modstanden i Bayern et stykke tid.
Føreren selv har mistet troen på en lykkelig slutning.
Min kære søn. Jeg ved ikke, om du får dette brev.
Måske findes der en, der kan overbringe dig min sidste hilsen.
Du skal vide, at jeg mod din fars vilje er blevet hos ham -
- da Føreren i søndags ville hjælpe mig med at komme ud herfra.
Du kenderjo din mor.
Jeg var ikke i tvivl. Vor stolte idé går til grunde -
- og med den alt, hvad jeg har kendt af smukt, ædelt og godt.
Uden Føreren og nationalsocialismen er livet ikke værd at leve.
Derfor harjeg taget børnene med. De er for gode til livet efter os.
Den nådige Gud tilgiver mig nok, at jeg selv giver dem frelse.
Guldarmbåndet med den grønne sten vil jeg bære til det sidste.
Så laderjeg det tage af. Du skal altid bære det ligesom jeg.
Mit brillantur har jeg desværre sendt til rens. Du får adressen.
Måske kan det lykkes dig at få det. Det skal være dit.
Du skal også have brillantarmbåndet og topassmykket.
Førerens fødselsdagsgave til mig.
Firmaet Heise skylderjeg for vedlagte regning.
Der kan også komme flere krav, men ikke på mere end 1.500 RM.
Brænd forretnings- og privatbreve og kuverten til Føreren.
Jeg sender samtidig mad og tobak. Giv Lindner og Kathl af kaffen.
Cigaretterne er til Mandi, tobakken til far, og chokoladen til mor.
Nu kan jeg ikke finde på mere. Det er nok for i dag.
Jeg ønsker dig, kære lille søster, held og lykke, og glem ikke:
Du får Hermann at se igen.
Med de kærligste hilsner og et kys fra...
Din søster.
Inge.
Inge!
Hør engang, Keitel. De skal af sted i aften.
Tag hen og hjælp Dönitz med at organisere det hele.
Der skal skub i tingene igen.
Jeg er ikke med.
Vi har ingen oliefelter mere. Det er katastrofalt.
Det gør alle vidtspændende operationer umulige.
Når jeg er færdig med denne affære, må vi se at få oliefelterne igen.
- Nogen spørgsmål? - Nej, min Fører.
Godt. Så god rejse.
Fritz.
Fritz!
Martha.
Martha!
"Min Fører, er De indforstået med -"
"- at jeg efter Deres beslutning om at blive i Berlin -"
"- straks overtager rigets ledelse som Deres stedfortræder -"
"- med fuld handlefrihed hjemme og ude?"
"Har jeg ikke svar inden kl. 22, antager jeg, De er berøvet friheden."
"Og jeg vil handle til folkets og fædrelandets bedste."
Det er forræderi mod landet og Dem personligt.
Görings bekymring er ikke uberettiget.
Bryder vor kommunikation sammen, og det kan snart ske -
- er vi afskåret fra omverdenen. Ordrer og instrukser kan ikke sendes.
Jeg tror, at Göring vil tilrane sig magten.
Det er et skidt slæng, han har samlet om sig. Det lugter af kup.
Den undermåler. Den snylter.
Den opkomling. Den døgenigt.
- Goddag, fru Junge. - Hr. Speer...
- Hvordan kom De ind i Berlin? - Det var ikke nemt.
- Jeg skal tale med Føreren. - Jeg ville vente lidt.
Luftwaffe.
Hvad har han gjort med det? Det er nok til at få ham klynget op.
Den morfinist har gjort korruption mulig i vor stat.
Og nu det her.
Forræderi mod mig personligt.
Mod mig personligt!
Göring skal omgående sættes fra magten og opgive alle embeder.
Skulle jeg ikke overleve krigen, skal manden henrettes på stedet.
Hvad skal der nu blive af os?
Er der stadig håb?
Fru Junge, De må væk, før det er for sent.
Føreren vil blive her. Vi kan ikke lade ham i stikken alle sammen.
Til det, der venter Føreren, behøver han ikke hjælp. Mindst af alt Deres.
Men hr. Goebbels og frue bliver her jo. Også børnene.
Men børnene...
Jeg har altid troet...
Jeg troede, der var en udvej på en eller anden måde.
Kom ind.
Goddag, Albert.
- Du har feber. - Jeg kan ikke holde det ud.
- Tag dog børnene og rejs herfra. - Hvorhen?
Jeg har sagt, at jeg kan få jer med en lastpram til Schwanenwerder.
I kan skjule jer der, til det er forbi.
Længe kan det ikke vare.
Jeg har tænkt meget over det.
Mine børn skal ikke vokse op i en verden uden nationalsocialisme.
Tænk nu over det, Magda. Børnene har ret til en fremtid.
Hvis nationalsocialismens idé dør, er der ingen fremtid.
Jeg kan ikke tro, at du virkelig ønsker det.
Gå.
Kom ind.
Jeg vidste, De ville komme. De lader ikke Føreren i stikken.
Jeg vil sige farvel til Føreren. Jeg skal tilbage til Hamburg.
Naturligvis skal De rejse. Sid ned.
Det er de møbler, som De har tegnet til mig. Jeg kunne ikke undvære dem.
Værsgo. De har sikkert ikke fået noget at spise hele dagen.
Det er så sandt. Tak.
Det er vigtigt, at De er kommet. Det viser, at De støtter ham.
Har han tvivlet på det?
Han har ofte tænkt på, om De også var imod ham.
Men jeg sagde, De ville komme. Og nu er De her.
Han er glad for, at De rådede ham til at blive i Berlin.
Jeg mener også, det var det rigtige.
Ved De hvad? Måske er det forrykt.
Men jeg er så lykkelig over, at jeg må være her.
Og jeg er heller ikke bange.
Ja.
Nå. Der er De.
Min Fører. Jeg...
Det er godt.
Skal vi sætte os?
Jeg havde store planer både med det tyske folk og med verden.
Ingen forstod mig. Ikke engang mine gamle kampfæller.
Sikke muligheder. Herredømmet over verden lå for næsen af os.
For sent.
Jeg kan kun rose mig af, at jeg har bekæmpet jøderne med åben pande -
- og at jeg har renset det tyske territorium for den jødiske gift.
Det falder mig let at forlade det. Kun dette ene øjeblik...
Og så evig hvile.
Men skån folket, min Fører.
Hvis mit eget folk bukker under for prøvelsen, græder jeg tørre tårer.
De får som fortjent.
Den skæbne kan de takke sig selv for.
I flere måneder...
Jeg må lette mit hjerte. Jeg har udsat Deres tilintetgørelsesordrer.
Jeg har ikke kun ignoreret dem, men også handlet i modstrid med dem.
Jeg var nødt til at fortælle Dem det.
Min personlige troskab mod Dem har ingen skade lidt.
De rejser altså?
Godt. Farvel.
Jeg ønsker Dem alt godt.
Spis Dem nu godt mætte, mine herrer.
Peter.
Så, så, min dreng.
- Han har feber. - Ja, men han er i live.
Så findes der stadig troskab og mod.
Ritter von Greim og frøken Reitsch, det glæder mig.
At De er kommet godt frem. I hvert fald så nogenlunde.
Sid ned.
Vi blev beskudt, men kunne dog lande i Gatow. Derfra var vejene spærret.
Så stjal vi et Fieseler Storch og fløj over russernes linjer.
Vi landede ikke langt herfra, efter at russisk artilleri havde ramt os.
Ritter von Greim, jeg udnævner Dem hermed til chef for Luftwaffe -
- og forfremmer Dem til generalfeltmarskal.